"Був тихий зимовий вечір.
Падав пухнастий м'який сніг.
І здавалося, що там, за вікном, так само затишно і добре, як тут, в кімнаті.
Аліса сиділа в просторому кріслі.
A маленька Кітті від душі бавилася, весело ганяючи по підлозі клубок шерсті ".
- Ой, Кітті, яка ти противна!
Послухай, Кітті! А в шахи ти грати вмієш?
Давай грати, ніби ми королі і королеви.
Ти будеш чорної королевою, а я - всіма іншими королями і королевами відразу.
Ах, Кітті! Посиділа б ти хоч хвилинку спокійно!
Я розповім тобі про будинок в дзеркалі.
По-перих, ось ця кімната, яка починається прямо за склом ...
Cовсем як наша вітальня.
Тільки там все навпаки.
Цікаво, чи дадуть тобі там молока?
Втім, не знаю, чи можна пити дзеркальне молоко?
Чи не зашкодить воно тобі, Кітті?
Ой, Кітті! Kак би мені хотілося потрапити у Задзеркаллі!
А давай грати, ніби ми туди можемо пройти.
"Тут Аліса опинилася на камінній полиці.
Хоча і сама не помітила, як вона туди потрапила.
Кімната тут була зовсім не така звичайна, який здавалася через дзеркала ".
(б'ють годинник)
- Ох, що це?
Вони мене, напевно, не бачать.
Схоже, що я стала раптом невидимою.
(чути плач дитини)
- Ой, це моя крихітка!
Ох, Лілі, Кисочка моя ненаглядна!
Лілі, дитинко моя королівська! Ох!
Бережися вулкана!
- Якого вулкана?
- Який жбурнув мене нагору. Вставай звичайним шляхом.
- Так ти Пролазимо весь день!
Дай-но я тобі допоможу, добре?
"Ну, король у відповідь промовчав. Він, звичайно, не бачив і не чув Аліси".
- Милочка, я так злякався, що похолов до самих кінчиків ... бакенбард!
- Немає в тебе ніяких бакенбард!
- Цієї жахливої ​​хвилини я не забуду ніколи в житті!
- Забудеш, якщо не запишеш!
"Тут Алісі прийшла в голову несподівана думка.
Вона вхопилася за кінчик олівця і почала писати сама ".
- Але ти ж зовсім не те хотів написати.
- Ну звичайно, це ж дзеркальна книга!
Якщо я піднесу її до дзеркала - я зможу її прочитати.
"Варкалось. Холявко шарькі штрикав на наві.
І хрюкоталі зелюки, як мюмзики в Маве ".
Ух, дуже милі віршики!
Але зрозуміти їх не так-то легко.
Так.
Він став під дерево і чекає, і раптом громахнул грім.
Летить жахливий Бармоглот і пихать вогнем.
Раз-два, раз-два, горить трава.
Вжик-вжик Сігаєв меч, уа-уа і голова пропадає з плечей!
Що це я сиджу? Мені треба поспішати.
А то я ж не встигну оглянути все, що тут є.
"З цими словами Аліса побігла вниз по сходах.
Власне не побігла, а ... як би це пояснити?
Попливла вниз по сходах, навіть не зачіпаючи їхнього ногами.
Рухатися так було незвично, але дивно приємно ".
- Якщо я піднімуся на той горбок - я побачу відразу весь сад.
А ось і стежка, вона веде прямо наверх.
Ні, зовсім не прямо.
"Куди б Аліса ні йшла, де б не звертала, всякий раз вона, хоч убий, виходила до дому".
- Знову цей будинок.
Ой, як він мені набрид, так і лізе під ноги.
"Тут вона рішуче повернулася до будинку спиною і знову пішла стежкою, давши собі слово нікуди не звертати.
A пагорб був зовсім поруч, ну прямо рукою подати. "
- Як же мені потрапити на цей пагорб?
Ах, лілія, як шкода, що Bи не вмієте говорити.
- Говорити-то ми вміємо, було б з ким.
- Невже тут всі квіти говорять?
- Не гірше тебе, тільки набагато голосніше.
- Просто ми вважаємо, що незручно заговорювати першими.
- М-м ...
А є в саду ще люди, крім мене, a?
- Є тут ще одна квітка такий же дивної форми, як і ти, який так само вміє ходити.
- Ось вона, я чую її кроки.
"Аліса озирнулася і побачила чорну королеву.
Звичайно, їй цікаво було поговорити з квітами, але хіба порівняти їх з справжньою королевою? "
ПІСНЯ: От ви говорите: "Живеться, як у казці!" Але самі судіть, чи легко в ній жити?
Коли в цій казці не можна без побоювання
Через неясності і незрозумілості, І невідомості і неприємності ...
Ой, як це все складно, Але в цьому-то і краса!
Не можна без побоювання ні кроку ступити.
А хто не мріяв? І я теж мріяла
Коли-небудь в казку потрапити хоч уві сні.
І ось я потрапила, і в казці спочатку
Таким незрозумілим, ну, таким незрозумілим Все здається мені.